Letní HTG
(13.07.2014)
Protože do pravidelného, vánočně-silvestrovského
setkání je daleko a prázdniny jsou na výstavy chudé, rozhodli jsme se
sejít se i v létě
. Trošku problémem je místo setkání,
protože se poněkud rozrůstáme a nevejdeme se tak úplně všude, takže jsme
opět poprosili o přístřeší Irenu s Terkou, ale s podmínkou, že žádná
"krátká a lehká" procházka, která by nás naprosto odrovnala, nebude
(viz Plešivec
). Irena slíbila, takže místo a čas bylo
dohodnuto
.
Přestože jsou prázdniny v plném proudu, sešli jsme se
v krásném počtu 12ti lidí a 12 psů
. Podotýkám, že pokud si dá někdo práci a
bude počítat psy na fotce, tak možná namítne, že je jich tam jen 11 a že
jeden chybí. Není to tak, psů je na fotce opravdu všech 12 a s trochou
pozornosti lze i toho maskovaného najít
. Lidí tam samozřejmě 12 není, protože
někdo přece jen musel fotit
.
Počasí nám přálo, bylo krásně slunečno, žádné horko,
příjemný větřík a žádný déšť na obzoru, takže jsme mohli směle připravit
zahradní party
.
Zatím co my jsme se seznamovali s nováčky (ještě to
nemáme dovymyšlené, žádný křest HTG se nekonal. I když ... mít naše
štěně je už samo o sobě křestem
) a ochutnávali různé dobroty, které
každý z nás přivezl, seznamovali se mezi sebou i naši hafani
. Žádné velké roztržky se nekonaly, neboť
na všechno dohlížela velitelka Kenie, která nejprve všem nevycválaným
nováčkům ukázala, s kým mají tu čest (po tom to ta holka má, to fakt
nevím
) ....
... ale za chvíli si s nimi hrála a honila se bez
ohledu na svůj úctyhodný věk 9,5 let
.
Když to tak vezmu, tak věková skladba přítomných
kernů byla velmi pestrá. Od nejstarší Kenie (9,5 roku), přes
Sylvi, Dášenku a Dana (téměř 5 let), Čerta a Niku (2,5 roku), Terku a
Donu (2 roky), Toma (1,5 roku), Amy a Chloris (11 měsíců) až po
Bibi (5 měsíců). Takže rozdíl mezi první a zakládající fenou HTG a
nejmladším odchovem je 9 let
.
Přesto, nebo právě proto, byli všichni víceméně v
pohodě, jen mladé holky si chvíli vyříkávaly vzájemné postavení, což jim
nebylo tolerováno, ale za chvíli už zase běhaly pohromadě. Pravda, Toma,
Čerta a Dana jsme raději drželi oddělené, přece jen ... kdyby si začali
hlídat fenky nebo míčky, nebylo by to úplně fajn
.
Rozhodně celé smečce opět velela Kenie, která taky
jako první objevila v trávníku cosi (opravdu jsme nedokázali
identifikovat co to bylo, i když jsme téměř lezli po kolenou a lupou
hledali, co to tam ta Kenie má), co vonělo tak lákavě, že se v tom
prostě musela naparfémovat
.
A nebyli by to zvědavci zvědaví a opičky opičí, aby
hned všichni Kenie nenásledovali
. Jako první použila po Kenie parfém
Terka, pak i Chloris .....
... stranou ovšem nezůstala ani nejmladší Bibi = Iuno
HTG, za pečlivého pozorování Niky, a následovaná Danem. A stranou
nemohla zůstat ani zvědavá opička Amy, která tak uzavřela
sérii parfémujících se kernů
.
Když jsme měli tedy miláčky navoněné a ochutnali jsme
od všeho kousek, začala nás Irena lákat na krátkou procházku. Tentokrát
jsme se ovšem nenechali napálit a předem jsme s Jirkou zmapovali okolí,
nastudovali sled vrstevnic v závislosti na směru a vzdálenosti od
Irenina domečku, takže jsme si nechali nejprve vyložit Irenou
navrhovanou trasu (vrch Ostrý), kterou jsme samozřejmě v zájmu ochrany
našeho fyzického a duševního zdraví ihned zavrhli, a pak jsme
přistoupili na alternativní procházku k jezírku a zpět. Podle všech
indicií měla být cesta cca 1 km tam a totéž zpět po jemně zvlněné
rovince, což jsme usoudili, že bychom tedy mohli zvládnout
.
Pravda, někteří z nás se z cíle zaradovali už při
spatření prvního rybníku brčálníku, který je od Irenina domku vzdálený
co by kamenem dohodil, a to doslova a do písmene, tj. cca 80 metrů
. Bohužel, museli jsme optimistům zkazit
radost, v cíli jsme ještě nebyli
.
Další navrhovanou zastávkou byla hospoda u Fabiána,
ale ani tam jsme nedovolili optimistům oddechu
. Naštěstí pro nás hospodu střežila lítá
saň v podobě velmi nepříjemného velkého psa, takže i optimisté usoudili,
že není radno se zde zastavovat
.
A tak jsme odvážně pokračovali dál,
přes lesy, louky, pole i přes všechny louže co jich jen cestou bylo
.
Pravda ovšem je, že když jsme došli k jezírku,
zklamaní jsme rozhodně nebyli
.
Nejprve jsme se snažili o společnou fotku, ale díky špatně zaměřenému
světlu (foceno z lesa proti světlu slunce) se společné fotky moc
nepovedly ... nu, příště to snad vychytáme
. Nicméně, fotka slouží alespoň jako
důkaz, že těch psů tam opravdu bylo všech 12
.
Pak už nám nic nebránilo
sejít k jezírku a nechat potápky vykoupat
.
Jako první se osmělila nejmladší Bibi
. Následovala jí Sylvi, ale byla tak
rychlá, že se nám nepodařilo vyfotit jí
.
Amy (Ćhloe HTG) si hrála na statečnou, ale do
vody jsme jí nedostali
.
Zato Tom se Sylvi a Čertem vymysleli úžasnou hru na
kombinovanou štafetu
. Čertík doplave pro klacek a Sylvi
nebo Tom mu ho na břehu seberou
. Inu ... není nad dobře vymyšlenou dělbu
práce, že ?
A protože Kenie to do vody lákalo a neustále tam
Čerta pobízela, ale neosmělila se, nezbylo mi nic jiného, než našemu
Fabiánovi k prohlídce jezera pomoct
.
Nejsem si jistá, ale mám pocit, že náš Fabián si
chtěl natrhat lekníny, neboť se statečně vrhla mezi ně, celé je
obeplavala, ale nakonec žádný nepřinesla
. (upozornění pro citlivé duše - žádnému
s přítomných kernů se nic nestalo a se všemi jsme se vrátili do
základního tábora
).
Jediný, kdo na vodu koukal s velkým respektem byl Tom, a proto ho
Klárka vzala do potůčku, aby zjistil, že voda nekouše a není potřeba se
jí bát. Jestli to pochopil, to nevím, ale stále se na vodu tváří jako na
nepřítele číslo jedna
. Voda je prostě na pití a máčení tlapek
je naprosto zbytečné
. Zato Kenie a Terka si potůčku a
Klárčiného cákání užívaly
.
Po koupání a krátkém odpočinku Irena zavelela k
odchodu a vyrazili jsme směrem k domovu
.
trocha přírodní romantiky
Počasí nám opravdu přálo, udělalo se teplo, možná
větší, než bychom si přáli, takže cesta zpět byla unavená, ale zvládli
jsme jí
. O rozptýlení se postarala Nika, která
zalézala pod každé křoví a předstírala, že ještě krok a padne vysílením.
Pokaždé házela na Jitku tak vyřízené a nechápavé obličeje (že má ještě
tlapkat dál), že jsme se museli vážně smát
.
Černý Fabián byl už unavený a cestou zpátky po nás nehupkal a
neloudil piškoty. Ale něco mi tak říká, že těch Fabiánů je v okolí
Plešivce víc
.
Když jsme dorazili do základního tábora, zjistili jsme, že sluníčko se otočilo opravdu víc než dost a nezbylo nám nic jiného, než přestěhovat proviant a celé naše sezení do stínu.
Přestěhovat jsme museli i naší malou ZOO, protože jsme
všem naordinovali řízený odpolední klid
.
Když už byli psi dokonale suší a částečně odpočinutí
a chtěli jsme začít s trimem, především mláďat, zjistil Jirka na svém
chytrém telefonu, že za 10 minut má na Felbabce pršet, takže jsme
všechny židle, stoly, jídlo a psy zase stěhovali, tentokrát do domečku.
Vevnitř ale nebylo dost místa na bezpečné oddělení všech kerních
dospěláků a puberťáků, takže nezbylo, než udělat u Ireny doma
"panelákové ležení" a všechny prostě zavřít do přepravek
.
Protože pršelo mělo pršet jen 1-1,5 hodiny, tak jsme
si zatím v klidu popovídali, probrali všechno možné i nemožné a přecpali
jsme se všemi dobrotami, co jich jen na stolech bylo
.
Opravdu, tak jak telefon řekl, pršelo jen hodinku a
půl, pak vysvitlo sluníčko a my mohli vypustit naše odpočinuté příšerky,
které si v mokré trávě znovu užívali honiček a dovádění
.
byl to opravdu pohodový a příjemný
den - díky všem !!!