Po dvou letech znovu v Karlových Varech
(22.08.2009)
V loňském roce krajskou výstavu v Karlových Varech vynechaly, a tak jsme se s Katkou rozhodly, že jí v tomto roce zkusíme jet znovu. Katce se výstava "hodila" i proto, že má kousek příbuzné, a tak může spojit příjemné s užitečným.
Já jsem přihlásit Klárku do Juniorhandlingu, protože, kde jinde je lepší prostor k naučení se předvádění psa a sbírání zkušeností, než na krajských výstavách.
A tak, ač má Bíba i Kamei z Čech již téměř vše, co v
jejich věku mohou mít splněno, tak jsme s nimi jeli
(protože Kačka přizvala vyjímečně i Miloše
)
do Karlových Varů.
Jako vždy jsme vyrazili brzo ráno. S Katkou a
Milošem jsme se sjeli těsně před Karlovými Vary na
parkovišti, kde bylo dost času i místa k venčení
holek i Klárky. Klárka je, stejně jako Kamei i
Kenie, nezmar, takže po 1,5 hodině v autě byl
nejvyšší čas je vypustit na "venčení"
.
Na téměř prázdné výstaviště jsme dorazili mezi prvními, rozložili všechny potřebné věci a v příjemném rozhovoru jsme čekali na zahájení posuzování.
V průběhu čekání jsme samozřejmě měli čas pozorovat
i ostatní vystavovatele a jejich pejsky. Pes na
první fotografii si nádherně dokázal užívat drbání a
laskání své paničky
a miminko na druhé fotce
si také užívalo .....
Obdivovali jsme i nádherné poháry, které byly pro
vítěze odpoledních soutěží připraveny. Je zvláštní,
že na krajských výstavách, kde je vstupní poplatek
výrazně nižší než na mezinárodní výstavy, se najdou
peníze na krásné poháry a medaile pro vítěze všech
tříd a na mezinárodních výstavách je člověk občas
rád, že za titul CACIB dostane medailičku. Určitě je
důležitější kartička se získaným titulem, než
medaile nebo pohár, na druhou stranu ..... pohár
potěší
Protože naše holky byly z minulé výstavy připraveny,
protrimovány a nebylo potřeba je náročně
doupravovat, tak dnešní čekání na posuzování kerníků
bylo
dlouhé. A protože jsme si vše potřebné a zajímavé již
pověděli, tak jsme se s Katkou snažily přicházející nudu
zahnat kadeřnickými kreacemi.... Jak to tak
pozoruji, tak není daleko doba, kdy si někdo z nás
pořídí plemeno náročnější na údržbu jen proto,
abychom měly na výstavách co dělat
.
Do kruhu jsme ale tak učesané samozřejmě
nenastupovaly
. Když konečně přišli
kerníci na řadu, tak první šla s Bíbou Katka a
zaslouženě si odnesly Vítěze třídy mladých.
Za sebe jsem poslala do kruhu Klárku. Klárka se
opravdu snažila a tak si s Kameikou odnesly titul
Vítěze třídy a protože zde jiný dospělý kern nebyl,
tak i titul Krajského vítěze.
Kamei je výstavě dost ostřílená, tak s ní Klárka
moc práce neměla a mohla se plně soustředit na sebe,
na předvádění a na pana rozhodčího. Pan rozhodčí měl
naštěstí pro začínající handlerku pochopení, takže
obě moje holky vše zvládly na jedničku s hvězdičkou
.
Po posouzení, zapsání a vyzvednutí cen jsme se na
chvíli s Katkou a Milošem rozloučili. Zatím co já s
Klárkou jsme zůstaly na výstavišti a snažily se o
umělecké foto
, tak Miloš a Katka jeli
na návštěvu.
Přiznám se, že impozantní čtyřka briardů mě uchvátila. Byli nádherní. Když jsem se ptala majitelky, jak je pozná, tak prý jen podle hlavy (kterou měli opravdu rozdílnou), zezadu má i majitelka problém je od sebe rozeznat.
K výstavě byly přidružené i závody v agility.
Poslední dobou se tak stává velmi často, což je,
myslím si, dobře. Přece jen psi nejsou jen "stroje"
na poháry, které je možné zavřít do klecí a
vytahovat jen do výstavních kruhů. Se psy je možné
dělat spoustu sportů a věcí, které by je mohly bavit
a naplňovat. Mně se agility líbí, bohužel s
nemocnými koleny bych svým holkám nestačila. Ale
zkoušíme dogdancing a dogfrisbee
.
Protože se blížilo k poledni a Klárka měla hlad, tak jsem se rozhlížela po vhodném občerstvení. Ač v místní restauraci zřejmě podávali pečené a smažené psy na všechny způsoby (viz foto), tak my jsme daly přednost jinému obědu.
Bylo krásně vypečené a voňavé kuřátko
. Když jsem ho nesla
Klárce nahoru na tribunu, tak holky byly první, kdo
ho chtěl ochutnat. Bylo výborné a na holky
samozřejmě také zbylo
.
Tak to jsme my
tohle jsou moji miláčci
Jak jsem již nahoře zmínila, tak Klárka je stejný čertík jako Kameika, takže udržet jí po obědě v klidu prostě nešlo .....
A holky se ukázaly jako dokonalé modelky. Když přes
ně Klárka dělala hvězdy, tak jsem se bála, že se
hnou a někomu se něco stane, ale ležely v klidu a
nechaly se sebou dělat téměř cokoliv
.
Pak se k nám znovu vrátila Katka s Milošem a nastal
čas odpoledních soutěží. Nejprve šla Klárka do
Juniorhandlingu. Pro toho, koho překvapí, že má
Klárka černé šaty k černému psovi vysvětlím, že
původně měla předvádět Kamei a tak jsem ráno
vybírala tmavé oblečení, aby byl pes v hezkém
kontrastu. Nakonec si Klárka vybrala Kenie (kterou
předvádění baví víc než Kameiku), ale jiné oblečení
už jsme s sebou neměly (chyba byla na mojí straně,
uznávám
).
Podle fotek je také vidět, že máme ještě v handlingu nedostatky, které bude potřeba dopilovat. Ale právě proto se Klárka jezdí učit na krajské výstavy, kde jsou rozhodčí k dětem vstřícní, na nedostatky je upozorní a děti tak mají šanci své umění zdokonalovat.
I přes všechny drobné chybky, kterých se Klárka s
Kenie dopustila, skončily na krásném třetím místě
. Klárka měla samozřejmě
radost a já na ně byla hrdá
.
Zde je Klárka s Kameikou, kde šly o Nejkrásnější
fenu výstavy. Kerna samozřejmě pan rozhodčí nevybral
(stejně pochodila, či spíš nepochodila Katka s Bíbou
o Nejkrásnějšího mladého). Mně to bylo jasné
víceméně předem, ovšem Klárka z toho byla smutná
. Já měla ale radost, že
jim předvádění šlo moc hezky a byla jsem na ně velmi
velmi hrdá
. Je to zase jiný pocit,
než když je člověk v kruhu sám a nebo když mu psa
předvádí někdo jiný. Tohle byly obě dvě "moje holky"
a moc jim to spolu slušelo
.
Nejkrásnější fenou a celkovým Vítězem Karlových Varů se stala tato fena Amerického kokršpaněla.
Samozřejmě povinné závěrečné focení s poháry
. Kenie s Klárkou získala
za Handling větší červený pohár a s Kameikou Klárka
přinesla zelený pohárek za Krajského vítěze. Takže
si holky nemusely závidět
.
Pak jsme se s Katkou a Milošem rozloučili a my vyrazily k domovu. Cestou do Prahy jsme se ještě stavily v Rakovníku u zájemců o štěňátko kerníka. V milém rozhovoru o psech jsme zde strávily příjemný podvečer. Samozřejmě došlo i na fotky, za které velmi velmi děkuji, protože nejsou z mého foťáku :
A domů jsme "musely" odjet v okamžiku, kdy Kamei
dostala hlad a chtěla si obstarat večeři sama
(přiznám se, že by mě vážně zajímalo, jestli by v
metr hlubokém jezírku dokázala tu rybku skutečně
ulovit. Asi jí postavím na zahradě bazének
)
A závěrem bych se chtěla zeptat, zda jste někdo znalý karlovarských poměrů a znáte odpověď na tuto otázku, vyplývající z cedule na výstavišti:
Proč na karlovarské dostihové závodiště nesmí koně ???