Svendborg 2019
(19.-21.07.19)
Na výstavě v
dánském Svendborgu jsem byla již dvakrát. Poprvé
před čtyřmi lety, když jsem si jela pro Ruby,
podruhé před rokem, když jsem vezla do Dánska
Lucy a Lucu a v obou případech se mi tam moc
líbilo. Trošku na vysvětlenou ... ve Svendborgu
se každoročně koná Terrier festival, kde jsou
tři výstavy za sebou, posuzované teriérskými
rozhodčími. Jedná se o jakýsi svátek teriérů,
kam se sjíždí vystavovatelé ze široka daleka a
ne jen z Dánska
.
Takže kde jinde vidět větší množství kernů než
právě ve Svendborgu?
Takže ... když byli zveřejněni rozhodčí pro
letošní rok a objevil se mezi nimi i Joe
Vernuccio z USA, nebylo o čem přemýšlet a musela
jsem prostě jet
.
Zbývalo jen
vyřešit jak přihlásit Kleu, kterou jsem chtěla
vzít s sebou a vystavit a na jak dlouho budu
moct zůstat, protože byl termín čtvrtletního
DPH. Všechno se povedlo vyřešit a zařídit a tak
jsem se mohla těšit na další návštěvu Mette a Svendborgu
.
Nastal den
"D", všechno bylo připraveno, auto naloženo a
mohly jsme vyrazit na cestu delší než 1.000 km
.
Nakonec jsme tedy jely ve složení já, Klea a Ruby,
která se jela podívat na svojí chovatelku Mette
.
Cestu do
Dánska znám a protože jsem se k Mette těšila,
cesta ubíhala celkem rychle. Nu rychle ... pokud
se to tak vůbec dá říct o cestě delší než tisíc
kilometrů
.
První
pohled, na který se těším a který mě vítá na
cestě do Dánska nebo do Německa je výhled na
hory, který se otevře na dálnici od Mělníka
.
Dálnice tam vede z kopce a na obzoru jsou jen
hory a hory
.
Hory mám ráda, uklidňují mě. Co ale ráda nemám, je přejezd estakády u Prackovic. Od doby, kdy se tam hnula dálnice, mám z této oblasti nepříjemný pocit a přejezd těch pár kilometrů mě stojí dost nervů a odhodlání.
Nu, pak už
jen vyšplhat kopec kolem Ústí, projet tunely
Panenská a Libouchec a jsme na hranicích s
Německem
.
Jak tu cestu už důvěrně znám, tak se mi líbí, že
vím, co mám čekat dál a jak rychle se odkrajuje
ze vzdálenosti, kterou musím překonat.
Dál vím, že mě čekají větrné mlýny, které jsou na této straně Německa snad všude .... Nu a co by to bylo za cestu, kdybychom nenarazili na kolony, že ? ......
Nicméně
německé dálnice jsou zde široké a krásně
udržované a pokud má člověk alespoň trošku
štěstí, nehody jsou rychle odklizeny a je možné
pádit dál.....
Takže ... směr Lipsko nebo Magdeburg?
Samozřejmě,
že tentokrát je to směr Magdeburg
.
Směrem na sever se dálnice mění, z tříproudé je
dvouproudá, ale stále dobře udržovaná a
pohodlná. Na co je ovšem potřeba myslet, je
včasné doplňování paliva. Zvlášť v této části
Německa jsou benzínky opravdu daleko od sebe a
spoléhat se, že "někde natankuji" se nevyplácí.
Jinými slovy .... když je v nádrži půlka, je čas
na doplnění paliva
.
Jak je
vidět, i v Německu se buduje a opravují se
dálnice. Jen nechápu, jak to dělají, že se
netvoří kolony a nejsou ve zúžení nehody? Asi tu
nevládnou Ťokoviny
.
Takže ač se cestou budovalo, opravovalo,
zužovalo a rozšiřovalo, cesta ubíhala bez
problémů
.
Tak .... a
za chvíli je tu Hamburg
.
Tedy ... cestu přes Hamburg opravdu
nedoporučuji. Město je stále rozkopané a směrem
na Dánsko vede zatím jediná cesta a tu jsem
ještě nezažila volnou. Je lepší použít východní
cestu na Lübeck, Kiel a dál na Flensburg.
Co je pro
mě při cestě do Dánska skutečnou zkouškou ohněm
je přejezd vysokého mostu přes Labe. To snad
raději pojedu třikrát kolem Prackovic tam a
zpátky, než abych přejela tenhle obří most.
Proč jej nemám ráda?
- bojím se výšek (a proto nesnáším létání, ale
miluji trajekty .... logické .... plavat umím,
ale létat ne
)
- připadá mi, že zábradlí je jak pro trpaslíky a
kdyby se cokoliv stalo, nezastaví auto od pádu
dolů
- často tam fouká a mám pocit, že vítr si hraje
s auty jak s figurkami na šachovnici ....
Rozumem samozřejmě vím, že jsou mé obavy hloupé,
ale pocit říká něco jiného. Takže jediný způsob,
jak přejet most je, zapíchnout oči do auta přede
mnou, následovat jej v uctivé vzdálenosti a
modlit se .... A pomáhá to, zatím jsem jej vždy
bez problémů přejela. Jen mě každý přejezd stojí
jeden žaludeční vřed navíc
.
Navíc, všechno dobré musí být vykoupeno něčím
špatným, takže přejezd mostu beru jako nutné
zlo na cestě za Mette
.
Tak, most
je za námi a konečně budeme v Dánsku. Cesta přes
Německo je opravdu dlouhá a "nekonečná". Ještě
že se opravdu dá počítat na milníky a lépe pak
člověku ubíhá
.
Víc jak
deset hodin jízdy za mnou a ještě minimálně dvě
přede mnou .... No nevím, asi si jako Popelka
nepřipadám
.
I v Dánsku se buduje a opravuje a ani v Dánsku se přitom netvoří kolony .... jak to asi tak dělají ... ??
Další
milník cesty je odbočka na Odenséééééé ... hurá,
už jen kousek a budeme "doma"
.
Ještě jeden
most, ale ten není tak strašidelný = vysoký.
Prostě .... chci k Mette, tak musím být statečná
.
A je to tu
... směrovka na Tommerup a už tam budeme ...
Rodiště Tomáška a Ruby a bydliště Mette ....
konečně
.
Navíc, jak jsem psala myslím u Ruby, tak jméno
města pro mě znamená i jména Toma, Mette a Ruby,
protože podle nich jsem ty dva čtvernožce
pojmenovala TOM-MEtte-RUPy ...změněno na RUBy,
přece jen, s "B" to jméno zní líp než s "P"
.
Ještě
kousek ... kou-sí-ček cesty krásnou dánskou
krajinou a jsme tam ... hurá ... ať už je únava
jakákoliv, tady ze mě vždycky spadne a nálada se
zvýší o milion procent. Mám to tu opravdu ráda
.
Tento pohled
miluji. Mette dům je na dohled, což znamená, že
po celém dni stráveném na cestě jsem konečně
"doma"
.
Vždycky mám chuť se zde zastavit a jen nasávat
ten pocit, že JSEM TADY ... To se nedá popsat,
to se musí zažit
.
Takže ...
konečně jsme dorazily k Mette
.
Nastalo vítání, objímání, došlo i na slzy štěstí
a radosti a na focení nebyl čas ani vhodná
chvíle
.
Vyvenčila jsem holky, Ruby se přivítala s Mette,
Klea se přivítala s každým a pak už byl čas na
zabydlení se a na večeři. Jako vždy u Mette,
byla lahodná
.
Ač byla středa, tak přesto, že bylo relativně
pozdě, nebyl důvod jít brzo spát, protože ve
čtvrtek nás čekalo jen odpolední stavění stanů
na výstavišti, takže jsme nemuseli vstávat
příliš brzo
.
Dopoledne
uteklo jako voda a bylo to tu ... směr Svendborg
.
Prázdné
výstaviště
.
V Dánsku je zvykem, že při vícedenních výstavách
se staví stany den před zahájením výstavy a čas
začátku stavby je vždy oznámen předem v
propozicích. Jak je vidět, tak na vstupu na
výstaviště na tuto skutečnost upozorňují i
cedule a není vystavovatele, který by tento zvyk
nerespektoval.
Takže zatím
co jsme předpisově čekali v řadě na pokyn
pořadatelů, zaujal mě mladík, který pečoval o
květinovou výzdobu výstaviště. Aby si ušetřil
zbytečné kroky a tahání konve s vodou, objížděl
květináče na segway. A musím říct, že mu to šlo
opravdu dobře
.
Pak přišel
čas "Č", hodina "H" a udeřila minuta "M" a na
výstavišti vyrostly stany rychleji, než houby po
dešti
.
A tím celá práce pro dnešek vlastně skončila
.
Pozdravily jsme se s kamarády a přáteli a jely
zase domů, nakoupit, obstarat psy a strávit
zbytek dne v příjemném povídání. Však jsme se
tak dlouho neviděly
.
A je tu
pátek, první výstavní den, žaludek až v krku,
nervozita stoupá, ale zároveň s ní radost,
nadšení a očekávání ... jsem tu, mohu to zažít,
vidět tolik nových zvířat, vidět znovu všechny
ty známé tváře a poklábosit s přáteli ... prostě
... JSEM TU !!!!
Mette měla přihlášená i svá nová štěňátka, takže
prcci jeli s námi. Někteří na výstavu, ale
všichni na socializaci
.
Luka
Jak popsat
výstavu, kde jsem nadšeně pozorovala všechno, co
kolem mě prošlo, porovnávala s katalogem,
dohledávala rodiče jednotlivých zvířat a
maximálně jsem si tu atmosféru užívala a
nasávala jí. Ještě teď, kdy píšu po téměř pěti
měsících konečně reportáž, mám všechny ty pocity
v sobě
.
To se opravdu nedá popsat, to se musí zažít. A
navíc .... pochopí to jen opravdový milovník
kernů, který ví, na co se má dívat, co ve
zvířatech hledat a umí si to prostě užít
.
Já jsem ještě měla pocity obohacené o očekávání
z umístění mých odchovů
.
Mette vystavovala Luku i Lucy a já byla zvědavá,
až je uvidím v kruhu a jak oba dopadnou.
Lucy - královna kruhu
První den
posuzovala paní Cindy Vogels, USA - nádherný
přístup ke psům, velmi prezicní a korektní
posuzování. Luka byl ve své třídě sám, což ovšem
v Dánsku vůbec nic neznamená, získal výbornou,
CQ (CQ = certifikát kvality, což je vlastně
vstupenka k posuzování o Nejlepšího psa / fenu).
Dál se mu podařil získat Junior CERT (naše CAJC)
a ve finále se stal čtvrtým nejlepším psem !!!
Naprostá pecka a úžasný úspěch, když si
uvědomíme, že v Dánsku se Nejlepší pes / fena
vybírá ze všech psů /fen, kteří získali ve svých
třídách výbornou a zároveň CQ (vybírá se ze
třídy mladých, mezitřídy, otevřené,
šampionů a veteránů).
Lucy byla
dnes druhá s hezkým posudkem. Ráda jsem jí
viděla v kruhu, protože má s Mette nádherný
vztah a nosí se jak princezna
.
Páteční BOB a BOS ...BOB - pes ze třídy šampionů - Gremlins Born In The USA a BOS fena ze třídy mladých McAlister´s I Miss My Mama.
A jak dopadla Kleuška? Dnes to bylo za VD3 a posudek tedy nic moc ... Přečíst si to na webu, tak bych si řekla, že ten pes snad ani není kern. Nevím, zda opravdu tak špatně chodila a předváděla se, nebo proč to tak bylo, ale je spíš možné, že paní rozhodčí preferovala jiné typy, protože Klei dánská polosestra byla až za námi s VD4. Takže .... ani jedna z holek nezaujala.
Joseph R. Vernucio, USA
V sobotu
byl dlouho očekávaný den, rozhodčí, na kterého
jsem se těšila a kvůli kterému jsem hlásila Kleu.
Mít posudek od Joa je prostě čest, alespoň tedy
pro mě
.
I dnešní
přístup pana rozhodčího ke psům byl velice milý
a prohlídka precizní. Bylo radost posuzování byť
jen pozorovat.
Abych nezapomněla na štěňátka od Mette, včera se
předvedla Itsy, získala krásný posudek a
Nejlepší štěně. Dnes se posuzovala Lisa, která
získala také krásný posudek a opět titul
Nejlepší štěně.
Co oceňuji na posudcích pana rozhodčího je, že i
výtky dokáže říct tak, že majitele psa neodradí
a psa neodsoudí. Všechna štěňata v tomto věku
(víc jak 4 měsíce) mají vizuálně velké uši, a to
jen proto, že srst na hlavně ještě není dorostlá
a tak se uši zdají větší, než ve skutečnosti
jsou. Nu a místo aby pan rozhodčí Lise napsal do
posudku "velké ucho", tak použil opis a Lisa má
napsáno "doroste do velikosti svých uší"
.
Posudek mě pobavil a přístup pana rozhodčího
opravdu oceňuji.
Luka i Lucy
byli dnes druzí, oba bez CQ. Klea výborná čtvrtá
s hezkým posudkem. Dnes vím proč, byla unavená,
uši opravdu téměř nezvedla a chodila spíš jak
mátoha. Ale jinak je posudek hezký a já jsem
spokojená. Mám, posudek od Joa a Klea je výborná
Sobotní BOB a BOS, BOB fena z mezitřídy Red Creek Rebels You Got It Babe a BOS pes ze třídy šampionů Gremlins Born In The USA.
Neděle a poslední cesta do Svendborgu ...
Dneska do
třídy štěňat nastoupil pejsek Holger a bylo to
za VN2. Pak se předvedl opět Luka, získal
výbornou 2, CQ, 4. Nejlepší pes a resCERT.
Nádhera, Mette měla velkou radost
.
Lucy V2 a CQ a stejně tak dopadla i Klea ...
výborná 2 a CQ a co víc, opět před svojí dánskou
polosestrou
.
Neděli posuzovala paní Cindy Petersson, BOB pes ze třídy šampionů Cale Hill´s Don´t Mess With Me a BOS fena ze třídy veteránů, nádherná Cairnsters Dallas.
Konec
dobrý, všechno dobré. Mým snem bylo získat pro
Kleu 3x výbornou, CQ by byla jen třešnička na
dortu. Třikrát výborná se nám nepodařila, ale CQ
jsme získaly a dvakrát jsme byly před
polosestřičkou. Navíc se Klea chovatelům líbila
a kdybych jí nebránila vlastním tělem, tak by v
Dánsku mohla s přehledem zůstat, zájemců tam na
ní bylo dost
.
Což, musím neskromně říct, mě potěšilo, ale já
bych se naší holčičky nikdy nevzdala
.
Klea se svými trofejemi 2. - 3. - 4. místo
Co říci
závěrem .... bylo to náročné, byla jsem unavená,
ale šťastná. Mohla jsem tu být, mohla jsem to
zažít a mohla jsem to vidět. Navíc jsem byla s
Mette, poznala jsem nové přátele a viděla ty
staré
.
Takže v neděli večer se už jen unaveně slavilo a rozjímalo. Byl to fajn prodloužený víkend a doufám, že si to zas někdy budu moct zopakovat. A v pondělí ráno, co jiného než odjezd ... smutné krátké loučení a hurá na cestu ....
A znovu ...
přes tisíc kilometrů před námi. A jak byl čas a
byla jsem plna zážitků a dojmů, přemýšlela jsem,
jací blázni to ti pejskaři vlastně jsou
.
Cesta v
Dánsku utekla rychle a je tu dlouhé Německo.
Výhoda přejetí Německa je, že člověk si při
přejetí hranic s Českou republikou řekne ..
konečně doma
.
Berlín .... nezažila jsem, že by se Berlín dal projet bez problémů. To je také začarované město plné kolon .... ach jo... Berlíne, Berlíne ..
V Německu nuda, šeď a dálnice ... cestu mi zpestřila jen kolona vojenských aut, stihla jsem vyfotit jen některá. Bylo zvláštní kolem nich jet, zvlášť když to nebylo tak úplně daleko od hranic s ČR ... kam ti vojáci asi jeli ?
A je to tu,
za chvíli budeme doma
.
Však to
říkám, už jsme vlastně za rohem
.
Jo, tak po tomhle se mi vážně celou cestu stýskalo ... zúžení, zúžení a opravy a opravy .... ACH JO !!! Člověk projede půl Evropy, ale zasekne se až v Čechách.
pro tuhle
fotku jela bych světa kraj
(tedy ..... jen po Evropě ... zatím
)