Prosluněný Wieselburg
... a Romantik Strasse na břehu Dunaje
(09.04.2011)
Další rakouská
výstava
a další pokus o
získání prvního rakouského CACA pro Sylvi i pro
Bíbu, tentokrát v krásném Wieselburgu
.
Wieselburg
není od Prahy daleko a i když se nejede celou
dobu po dálnici, tak cesta je vesměs klidná a
pohodová. A tentokrát, i díky Milošovi,
romantická
.
Abych vše
uvedla na pravou míru a nezavdávala zbytečně
podněty ke zbytečným řečem, tak Miloš nastudoval
jinou, než pro nás obvyklou trasu, která nás
vedla podél Dunaje (jak je možné, že všude kam
jedeme, teče Dunaj )
a kus cesty se přímo jmenoval "Romantik Strasse"
.
Nicméně, zpět
k výstavě
.
Dnešní klání
ve výstavním kruhu bylo skutečně mezinárodní,
sešlo se tu sice "jen" 15 kerníků, ale ... 5 z
Čech, 3 ze Švýcarska, 3 z Itálie a 4 z Rakouska.
Výsledky byly různorodé, ale vesměs jsme opět na
elitu ze zahraničí neměli. Ale výstavní klání
není pro dnešní den to nejdůležitější, o čem
jsem chtěla psát a co z obyčejného výstavního
dne udělalo nezapomenutelný zážitek
.
Hned ráno, poté, co jsme se zabydleli u kruhu, za námi přišla Sissi, kterou známe z rakouského teriérského klubu a výstav a také jako velmi úspěšnou chovatelku australských silky teriérů, s prosbou o "zapůjčení" našich kerníků, neboť tato výstava je hospitační, tj. budoucí rozhodčí si plní svojí kvalifikaci.
Protože kerních rozhodčích není nikdy dost a
těch skutečně dobrých, kteří plemeni rozumí je
ještě méně, rozhodli jsme se zapůjčit svá
zvířata a ukázat, jak má správný kern vypadat
. Stejný názor s námi
sdílela i Brigitte ze Švýcarska, která se
rozhodla zapůjčit svojí fenku Klárce. Klárka se
snažila předvést Jazz jak nejlépe uměla,
bohužel, vzhledem k tomu, že se viděly prvně a
neměly moc času na trénink, tak předvedení
nebylo úplně 100%, nicméně i tak byla Brigitte
spokojena.
U hospitace o nic nešlo. Sissi a její kolega
psali na předvedené psy posudky, které byly
posléze konfrontovány s posudky psanými v kruhu.
I zde se nejdříve chodila rovinka, trojúhelník a
pak předvedení na stole nebo na zemi. Rozhodně,
musím oba pochválit, k pejskům se chovali velmi
korektně a mile a prohlíželi je skutečně velmi
důkladně. Uvidíme, jak si povedou ve výstavních
kruzích, až se s nimi setkáme jako s rozhodčími,
na "druhé straně barikády"
.
Pak nastalo klasické posuzování v kruhu. Z
českých psů nejlépe dopadl Sam, kterému se
podařilo získat další rakouský CACA a má tak
krásně našlápnuto k Rakouskému šampionovi. Sam
měl tentokrát víc štěstí než my, protože byl ve
třídě sám. Všichni ostatní byli ve třídách po
dvou psech, takže skončili na druhých místech,
Švýcaři a Italové nás prostě převálcovali
. Nicméně,
posuzování bylo korektní a víceméně jsem se s
panem rozhodčím shodla. Takže i když cíl mise
splněn nebyl, rozmrzele jsem se rozhodně
necítila. Byla to krásná výstava v duchu fair
play - alespoň já z ní měla takový pocit.
Domů jsme ale ještě nejeli. Klárka byla hlášená
na JH a protože se jim se Sylvi dařilo,
postoupily do odpoledního finále
.
I odpoledne se obě snažily jak mohly, Sylvi
stála jako panenka a Klárka si dávala pozor na
vše potřebné, takže z pěti dětí, které do finále
postoupily, se dostaly až do nejužšího výběru
posledních dvou
.
Tady se ale paní rozhodčí rozhodla, že
superfinalistům "zadarmo" nic nedaruje a nejen
že obě holčičky znovu potrápila figurami a to
jak sólovými, tak společnými, ale došlo i na
výměnu psů
.
Obě mladé slečny se výměny zhostily velmi zodpovědně a opět předváděly figury jak sólové, tak společné. Musím pochválit i oba pejsky, protože i oni spolupracovali s vyměněnými handlery bez problémů a neztěžovali jim předvedení.
Vítěz musí být vždy jen jeden, a protože v
posledním okamžiku se vipet rozhodl lehce
potrápit svojí paničku, tak zvítězila Klárka se
Sylvi
. Pro Klárku je to druhé
vítězství na rakouské mezinárodní výstavě
.
Ve skupině starších handlerů
zvítězil opravdu velmi dobrý handler Max s
krásným afgánem. Dle rakouských zvyklostí chodí
vítězové mladší i starší kategorie o vítěze JH
celého dne. Ani zde paní rozhodčí nikoho
nešetřila a i zde došlo na výměnu psů. Co bylo
naprosto neobvyklé a co mě velmi zaujalo bylo,
že oba mladí handleři byli sladěni se svými
vlastními psy. Tj. Klárka byla v černém ke
světlé Sylvi a mladík ve světlém obleku k
černému Kessi. Ovšem po výměně psů Klárka
naprosto splynula s afgánem a Maximilián (syn
pana Mayera z rakouského klubu teriérů) totálně
splynul se Sylvi
- lépe to vyjít prostě
nemohlo
- ani jeden z nich totiž
v tuhle chvíli neměl výhodu kontrastního
oblečení.
Oba předváděli dokonale - vždyť byli oba vítězové svých skupin, ale opět, vítěz může být jen jeden a tak si první místo odnesl Max.
Pak už nebylo nač čekat, vzali
jsme tedy všechny věci, holky, Klárku a pohár
a šlo se balit auto a
venčit. Teplé, téměř letní počasí, zlákalo holky
k osvěžení ve vodě. Klárka se chtěla koupat
taky, ale naštěstí neměla s sebou plavky
a bez plavek jsem jí to
zakázala já
.
Cestou domů podél Dunaje jsme nemohli neudělat zastávku na focení a pokochání se krásnou přírodou a slunečným počasí.
Zatím co se někteří kochali
přírodou, jiní měli hlad a přemýšleli, kde všude
se dá najít něco k snědku
.
Byl to opravdu krásný den s
milými přáteli a za takové krásné, prosluněné
dny jsem opravdu ráda
. Kéž by jich bylo v
životě víc
.